Компанія "20 сторіччя - Фокс" презентує
Тайрона Пауера у фільмі "Знак Зорро"
У ролях: Лінда Дарнелл, Бейсіл Ретбоун та інші
Автор сценарію Джон Тентор Фут
За романом "Проклін Капістрано"
Композитор Альфред Ньюмен Оператор Артур Міллер
Режисер Рубен Мамулян
Мадрид - коли Іспанська імперія розкинулася по всьому світу
і молодим дворянам викладали модне мистецтво вбивства...
Погана посадка, руки як дрючки, кінь не слухається вершника.
Дискваліфікувати.
Каліфорнійський півник. Ставлю 10 песо, пройде все.
Чисто? - Прийнято.
Розправ крила, друже.
Прошу, 10 песо.
Ви, вірно, забули,
що в Каліфорнії сідло використовують замість колиски.
Чудово, сеньйоре. - Я просто сидів на ньому.
Даси йому три морковки після того, як погодуєш, Мануелю.
У вас сьогодні справи при дворі? - Ні, сердечні.
Щось не так. - Лице, друже. Лице.
До чого цей парад?
Ця сеньйора Св. Антонія введе у спокусу. Ми зустрічаємося.
Ви забули, що о 3 годині у вас дуель з лейтенантом Кортесом?
Санта Марія! Зовсім вискочило з голови.
Чому я повинен битися з усіма фехтувальниками Мадрида?
Всі люблять битися, але чому обов'язково зі мною?
Заспокойтесь. Просто стало модним зачіпати каліфорнійського півника.
Нанесіть йому укол в руку, і нехай величається, що бився з вами.
Кадете Вега, вас негайно викликає до себе командир.
Гаразд. Бачите, зараз я не можу. Передайте це Кортесу.
Але завтра я до його послуг.
Сеньйори, прошу уваги.
Усім вина. Я пригощаю.
Давайте, остання можливість випити за мій рахунок.
Остання? Тобто, як це розуміти?
Батько кличе мене додому. Командир повідомив.
Першим же кораблем відпливаю з Лісабона.
В Каліфорнію?
А як же служба? - Доведеться кинути.
Що там в Каліфорнії? Індіанці заважають?
Ні. - З ким же там битися?
Нема з ким.
Що ж ви будете робити зі своєю шпорою, півнику?
А от що.
Хай залишається там.
Споглядаючи на неї, уявляйте мене
серед щасливих селян, сонних дворян
і вічної нудьги.
Вина!
Тост, сеньйори. За Каліфорнію,
де чоловіки одружуються, возяться з карапузами і вирощують виноград.
Який нині врожай винограду? - Якимось дивом він ще солодкий.
Чому так похмуро?
С ненавистю в серці співати не дуже зручно, сеньйоре.
Ненависть до кого? - До мера, хай він згорить у пеклі.
До мера? На світі не було чоловіка добрішого і кращого.
Ви його не знаєте, сеньйоре.
Чи мені його не знати. Він мій батько.
Ну, сказаного не повернеш.
Мені дали 20 батогів за просту обмовку.
Греби, греби. Вези мене до берега.
Добрий день. - Добрий день.
Така честь. Чим можу служити? - Склянку кращого вина.
Ви тут приїжджий? - Не зовсім так.
Я народився і виріс неподалік.
Я син мера.
Де взяти карету до Лос-Анджелеса?
Прокинься! Чуєш мене? - Так, сеньйоре.
Сюди, будь ласка.
Педро! Сеньйор хоче винайняти тебе.
Він син мера. - Мені треба в Лос-Анджелес.
На пристані мої коробки і чемодани.
Я добре заплачу.
Чого ти вилупився? Повезеш чи ні?
Що сталося з цією країною? Здуріли всі, чи що?
Слухай, ти! Або говори, або я відріжу тобі язика.
Ви запізнилися, пане. Ваш добрий батько вас випередив.
Батько? Що ти маєш на увазі? - Пробачте. На зібранні цей чоловік
виступив проти великих податків.
Наступного дня солдати відрізали йому язика.
Клянуся вам.
Тому, поки не підійде обіцяне підкріплення...
Що?
Так у Каліфорнії ще вміють сміятися. Я думав, уже розучилися.
Хто ви? - Заявляє, що син мера.
Я нічого не заявляю. Я Дієго Вега, син дона Алехандро.
А це, незважаючи на зміни, схоже, мій дім.
Пробачте, я не знав про ваш приїзд. З приїздом у Каліфорнію.
Капітан Естебан Паскаль, воєнний радник мера.
Вельми приємно, але не розумію.
Навіщо батько перетворив наш дім у казарми?
З вашого від'їзду обставини змінилися.
Ваш батько у відставці.
Вік. Відтоді селяни стали старанніші.
А дворянам дозволено займатися своїми справами.
Ми керуємо країною.
Розумію.
Розумію. Хто зараз мер?
Луїс Квінтеро. Я вас познайомлю.
Спочатку я поїду до своїх. Де вони?
У своєму маєтку.
Квінтеро не пробачить мені, якщо я йому вас не представлю.
Ви ж не хочете, щоби мені виголосили догану.
Як можна відмовити чоловіку з оголеною шпагою в руці?
В Лос-Анджелесі з'явився гумор. Виконуйте обов'язки.
Так, мій капітане.
Дурна звичка.
Дехто смикає рукавички, або крутить монокль, або кисет.
Священики перебирають чотки. А я люблю грати шпагою.
Вам подобається ця зброя?
Я погано в ній розбираюся, капітане.
Фехтування - жорстока розвага.
Так цей убив чорногрудого?
Так, ваша високосте. - Кривава була бійка?
На краю майданчика всі були в крові з ніг до голови.
Шкода, я не бачив. Скільки ти просиш за нього?
Він добре показав себе.
Я прошу за нього 40 песо.
40 песо? Естебане! Підніми цьому шахраєві податкову ставку.
Ні, ваша високосте. Півень ваш. Це подарунок.
Для вас він не коштує ані копійки.
Так-то краще. Набагато краще. Віддай його моїм слугам.
Сеньйоре.
А це що за кавалер? Чи це юний лорд з Іспанії?
Чудова здогадка. Він щойно прибув.
Дон Дієго Вега, син вашого шанованого попередника.
Я знав, що ця тканина з Мадрида. Дорого коштує?
Сеньйор прийшов з візитом, а не оговорювати вартість плаття.
Авжеж, звичайно.
З приїздом, сеньйоре. Будьте як вдома.
Дякую, ваша високосте. - Луїсе! Луїсе!
Корабель із Іспанії. В магазинах буде на що подивитися.
Мені потрібні... - Гроші, гроші. Завжди гроші.
Луїсе, я не знаю цього сеньйора.
Він з того корабля з Іспанії. - Яке диво.
Хто-небудь з вас представить його?
Дон Дієго Вега. Сеньйора Інес де Квінтеро.
Моя жінка. - Сеньйоро.
Вашій високості пощастило.
Не певен. Вона думає, що гроші ростуть на деревах.
Вашому чоловіку теж сподобалося плаття сеньйора.
Ми дуже цікавимося модою.
Нічого дивного. Чим ще тут цікавитися?
Я мрію про життя в Мадриді. Блиск і святкування двора.
Терпіння, люба. Ти там побуваєш. - Звичайно, коли стану старою.
Вам це ніколи не загрожує.
Чули? Яка витончена чарівна мова.
На жаль, що...
Що ви сказали, доне Дієго?
О, так. Я говорив, що маю вас покинути
і провідати своїх рідних.
Не залишайте мене з цими варварами.
Підемо зі мною по магазинах, допоможіть мені з вибором.
Мені... Мені важко відмовитися.
Я люблю мерехтіння сатину і шовку,
коли один перетікає у відтінок іншого.
А запахи парфумів і лосьйонів:
трояндова олія, гвоздика, подрібнені лілії і мускус.
З прикрас і дорогоцінностей... - Дону Дієго пора до батьків.
Це правда. Борг вищий за розваги.
Ваша високосте. Капітане.
Сеньйоро. - Я проведу вас.
Цей павич тривог нам не завдаватиме.
Думаєте, ні?
Капітан ревнує. Жевжик уколов фехтувальника Туше.
Мені не подобаються такі жарти. Око може підвести.
Можливо.
Хто це був? - Ти його не знаєш.
Приїжджий. Дуже ласкавий.
Судячи з рум'янцю, це вже точно.
Нарешті в цих нетрях з'явився кавалер,
що знає останню моду, танці, як полестити жінці.
Коли я з ним познайомлюсь? - Послухайте цю дівчинку.
Ти для нього надто юна. Навіщо їй дозволили одягти мантилью?
Вона в ній така доросла.
Я вже доросла. Мені скоро 18.
Кармен Кастелано молодша, і вже заміжня.
Кармен Кастелано. Її бабка була кріпачкою.
Чернь виходить заміж, коли захоче.
В твоїх жилах тече кров ідальго.
Спокійніше, дівчино, інакше віддам тебе в монастир.
Мені жаль вашу конячку, сержанте. Такий важкий батіг.
Думаєте, це для неї? Таким покалічити можна.
Бачите? Навіть вухом не ворухнула.
Вона знає. Сьогодні збираємо податки з селян.
А, так батіг - для платників податків?
Тільки для впертих.
Коли будете брати податки в мене, обіцяю, я не буду опиратися.
Візнику, тут праворуч. - До побачення.
До побачення.
Мамо. - Дієго!
Синку. Дитино моя.
Мамо.
Здрастуй, Маріє. - Я так рада.
Старий Хуан, такий же товстий.
Привіт, Мануеле. Хосе! Де батько?
В кабінеті, з отцем Феліпе. Ідемо, він чекає тебе.
Речі дона Дієго віднесіть у кімнату. - Добре, сеньйоро.
Говорю вам, ці умови нестерпні.
Весь район, від Вердаго до Дел Рей,
смердить до самих небес.
Знаю, знаю. - Так, знаєте, але що ви робите?
Нічого. - Що я можу? Дієго!
Тато. - Дієго.
Хлопчику мій.
Падре.
З поверненням додому і до мого серця, Дієго.
Мені так не вистачало ваших порад. - Підозрюю, що не дуже.
Пам'ятаєш дона Мігеля і дона Хосе?
Сеньйори. - Повернулися знову красти дині?
Дині?
Цей розбишака з моїм бешкетником якось залізли на баштан
і об'їлись динь.
Господь покарав нас, доне Мігель. Нас так пронесло.
Він дозрів для більшого, ніж хлоп'ячі витівки, Алехандро.
Які міцні мускули. - Ох ці чоловіки! Мускули!
Мати Божа, у нього що, лиця нема?
Не бачите, він став красивіше, ніж був?
Бачила би ти мене, коли я підходив до іспанського трону.
Я був схожий на переляканого ховраха.
Більше на юного ангела, я впевнена.
Ангел, от хто зараз потрібен Каліфорнії.
Ангел з полум'яним мечем. - Не починайте, прошу вас.
Він приїхав не воювати. - Притримай язика, іди до жінок.
Залиш сина мені. Сідай, Дієго.
Що відбувається, тато? - Я більше не мер.
На моєму місці людина... - Гадюка, жорстока й огидна.
5 хвилин, всього 5 хвилин вистачило би,
щоби вирвати йому горлянку.
Господи, прости.
А чому ти пішов? - Мене примусили.
Вони пригрозили спалити селянські хати.
А він сидить тут і нічого не робить. - Годі, Феліпе. Достатньо.
Падре вмовляє мене очолити повстання,
яке гарнізон солдатів, без сумніву, придушить.
Хай і не так, я все одно відмовлюся.
Але чому, батьку? - Закон є закон, сину мій.
Не бунтуватиму проти влади, котрій служив 30 років.
Влада прогнила і стала порочною.
Знаю, але злом зла не зломиш, ніколи.
Я теж так вважаю. - Іноді клин вибивають клином.
Я - Вега, і ніколи не піду шляхом беззаконня, як Квінтеро.
Так само, як і мій син. - Звичайно ні, тато.
До речі, прямо з корабля я поїхав у наш старий дім.
Зустрівся з Квінтеро і його жінкою. Вони здалися мені люб'язними людьми.
Люб'язні скорпіони. Милі зміюки.
Падре. Мер відзивався про тебе дуже шанобливо, батьку.
Треба визнати, що, поки він не шкодив ані мені, ані моїм людям.
В такому разі, навіщо так гарячкувати?
Як же мені буде не вистачати запаху іспанського бризу.
Значить, хай жорстокість і беззаконня,
поки не стосується нас?
Любий падре, це є всюди і ніколи не зникне.
До речі, в Мадриді я навчився деяким фокусам.
Останній писк моди. Дивіться уважно.
Подумати тільки, той, кого я вчив
завжди стояти за правду, перетворився на дурне щеня!
Ба!
Неприємно. Мені час стряхнути з себе пил доріг.
До побачення, сеньйори. Я скоро повернуся, тато.
Новий порядок сплати податку
Сирий виноград не приймається в якості сплати податків.
На міський склад до 1 жовтня повинен надійти
кожен п'ятий бутель виробленого готового вина.
Луіс Квінтеро
Стій, де стоїш.
Повісь.
Вішай! Швидше.
Назад, у казарму!
Обережно, хлопці!
Спеціальне повідомлення
Доводжу до відома громадян Лос-Анджелеса: Квінтеро - злодій
і ворог народу, йому не уникнути моєї помсти.
Зорро
- Зорро. - Зорро.
Не розумію, навіщо ти наполіг на цій поїздці.
Та ще без охорони.
У мене є свої міркування.
Сподіваюся, ти ними зі мною поділишся.
Дивись. Золото.
Передамо його в тихому готелі агенту банка Мадрида.
Воно піде в Іспанію. Нам, люба, нам.
Розумію. Яка ж я дурепа. Озброєна охорона.
Естебан дізнався би про цю операцію.
І став би вимагати свою частку. - Боюся, саме так.
Хочеш жити - не ворушися.
Грабіжник. - У мене для вас погані новини.
Ми з агентом мадридського банку трохи випили.
Під димом він був трохи нестриманий. П'яним довіряти не можна.
Сьогодні я замість нього. Давайте сюди.
А тепер цю дрібничку. - Будете грабувати жінку?
Не час дял галантності. - Ви не посмієте.
Швидше. Мені не хотілося б розмальовувати таку милу щічку.
Цього разу я беру лише гроші. Наступного разу...
До побачення.
5 тисяч песо за інформацію про місцезнаходження Зорро. Мер.
Зорро. - Який затишний, тихий кабінет.
Мені подобаються такі. Дуже тихі.
Чого ви хочете?
Лише поговорити з вами. Сподіваюся, ми домовимось.
Як ви думаєте, клімат Іспанії вам підійде?
Чому... Чому ви питаєте?
Ви або відправитеся туди, або в місце,
яке вам може не сподобатися.
Отже?
Іспанія. - Мудре рішення.
Тепер про вашого наступника. Як щодо дона Алехандро?
У нього є досвід.
А мені яке діло?
Ніякого. Але для городян це дуже важливо.
Після відставки назначте його своїм наступником.
Як скажете.
Це нагадає вам, що я тут був і можу повернутися.
Заплющте очі. - Що ви збираєтеся робити?
Що... Що це?
Вістря моєї шпаги біля вашої горлянки.
Не ворушіться, поки його не заберуть.
А якщо я знепритомнію?
Не знепритомнієте.
Що таке? Спроба самогубства?
Говоріть. В чому справа? - Естебане, Естебане.
Естебане, він був тут.
Хто був? - Зо...
Зорро. - Просто смішно.
Забили собі голову страхами. - Кажу вам, він був у цій кімнаті.
Агов! Проходив тут хто-небудь?
Ніхто, мій капітане.
Хто-небудь входив у кімнату? - Його високість і ви.
А крім нас? - Ні, мій капітане.
Потрібні ще докази? Напевно, вам це наснилося.
І це наснилося?
Сержанте! - Капітане.
Викликати караул. Зорро десь тут. Знайти його!
Так, мій капітане.
Все ж таки мені в це не віриться.
Була б його шпага біля вашої горлянки, повірили би.
Як він сюди пробрався? - Це я і хотів би знати.
Ви повинні це з'ясувати. - Що він сказав?
Щоб я поїхав, а мером став Вега.
Вега?
Це вже дещо. Зорро - дворянин.
Розбійник не став би турбуватися про Вегу.
Як би там не було, краще поїхати до Іспанії.
І відмовитися від 50 тисяч песо на рік?
Мертвим я їх не зберу. Та ви забираєте собі третину.
І за що! Не можете захистити від одного скаженого собаки.
Не можу? Обіцяю, я знайду його.
А поки виставлю довкола будинку шеренгу солдатів.
Я не можу втратити вас, любий Луїсе.
Авжеж ні.
Інакше пропаде весь ваш бариш. - Саме так, ваша високосте.
Мати Божа, пошли мені кого-небудь, хто забере мене із цих нетрів.
Кого я могла б любити і поважати.
Хай він буде добрим і відважним.
І красивим, будь ласка.
Брате Рамон, я не бачила вас, коли заходила.
Я не Рамон. Я брат Пабло з місії.
Ввечері ми молилися з братом Рамоном.
Падре, я просила Богородицю вберегти мене від монастиря.
Це гріх? - Гріхом буде відправити тебе туди.
Я не розумію. - Така красива молода дівчина...
Ну,...
Мені здається, ти більше користі принесеш не в монастирі.
В служінні богу? - Так, звичайно. Певним чином.
Яким?
Ну, Церкві потрібні сини і дочки, щоби вона процвітала.
Розумієш мене? - Думаю, так.
Я можу вийти заміж і... - Так, так, саме так.
Сильні сини і прекрасні дочки у славу господа.
Я якраз молилася про чоловіка.
Правда? Чудесно.
Тобто, у твоєму віці це природно, дитя моє.
Так, але в моєму віці неприродно молити про порятунок.
Порятунок від чого?
Падре, присядьте і поговоріть зі мною.
Я дуже непокоюся.
Я хочу поїхати з цієї провінції. Хочу зустрічатися з молодими людьми.
З дівчатами мого віку. Сюди ніхто ніколи не приїжджає.
Люди стороняться цього місця, як чумного.
Чому? - Всі ненавидять дядю Луїса.
Знаєте, я відчуваю, з ним щось не так.
Зовсім не так. Що ви думаєте?
Ну, якщо, як ти сказала, його ненавидять, в цьому і відповідь.
Тобто, я права.
Напевно, добре, що тітка відправляє мене в монастир.
В цьому нема нічого доброго.
Можливо, тітка думає, що там молодій дівчинці буде краще,
але я переконаний, що... - Інес? Та ні.
Вона не тому мене відправляє. - Ні?
Ні. Марія каже, тітка ревнує.
Вона каже, що я... ну, симпатична.
Марія спостережлива.
Спасибі, панотче, але ви впевнені?
Ніхто не говорив, що я красива.
Красива? Та ти прекрасніша, чарівніша за липневий ранок.
Ви справді так вважаєте?
Всією душею.
Таких слів мені раніше не говорили.
Навіть дихання перехопило.
Ти достойна, щоб тобі повторювали їх щогодини.
Ви зовсім не схожі на Рамона.
У вас така дивна мова.
Ви не падре. Самозванець. У вас шпага.
Лоліто! Лоліто! Лоліто, ми всюди шукаємо тебе.
Зорро пробрався у дім і погрожував дядькові.
Він може бути десь поряд.
Ходімо. Брате Рамон, зачиніть за нами двері.
Негідник може обікрасти вівтар.
На добраніч, падре.
Падре, ви щось загубили.
Він там!
Туди! Туди!
20 тисяч песо за впійманого Зорро, живого або мертвого. Мер.
Ернесто Ромеро. - Так, сеньйоре.
Три песо. - Три песо.
Іоакін Вальдес.
Три песо.
Мануель Вілья. - Так, сеньйоре.
Чотири песо. - Чотири песо?
Так, сеньйоре. - Себастьян Морено.
Дев'ять песо. - Я не можу стільки платити.
У мене ж не залишиться ані копійки.
Дев'ять песо. - Але ми помремо з голоду.
Чим мені годувати сім'ю? - Дев'ять песо.
Я вас прошу. Моя дівчинка...
Ні, ні, ні.
Все.
Я вас звільняю, сержанте.
Дай сюди.
Назад.
За ним!
Почуй наші молитви. - Господи, почуй нас.
І позбав нас...
І позбав нас
спокуси. - Спокуси.
І хай будуть з нами...
І хай будуть з нами
святі архангели з миром. - Святі архангели з миром.
І прийде до нас благословення... - І прийде до нас благословення
твоє навіки. - Твоє навіки.
Амінь. - Амінь.
Благословен Господи всемогутній.
В ім'я Отця, і Сина, і Святого Духа.
До тебе звертаємося.
Амінь.
Добрий вечір, падре.
Вдома було так нудно, а я пригадав, що ви - любитель шахів.
От я і прискакав, розставив фігурки.
Дієго...
Що це значить? Як ви смієте!
Зорро поскакав сюди.
Добрий вечір, сержанте. - Добрий вечір.
Зорро? Що він накоїв цього разу? - Достатньо, щоби його повісили.
Ви його бачили? - Я щойно зі служби.
Скільки ви тут пробули? - Недовго, але вже як вічність.
Я чекав падре, щоб зіграти з ним у шахи.
Нудна гра, але що робити? - Нічого не бачили і не чули?
Зорро? Господи, спаси і збережи. Від одної думки кров стине в жилах.
Геть звідси! Обшукайте все довкола.
Що непокоїть вас, падре? Думки про цього бандита?
Щеня! - Падре, любий, що ви.
Коли я пригадую, як один чоловік розправився з цими дияволами,
і бачу тебе, останнього з Вега, який трясеться від одного його імені -
мені хочеться... Ти навіть послухати мене не хочеш?
Звичайно, я всмоктую ваші слова, як губка, падре, але зараз...
Спасибі, Мадонно.
Швидше. Сховайте цю здобич. - Здобич?
Не треба витріщатися на мене як риба. Сховайте де-небудь.
Що це? - Золото мера.
А це я зняв з його жіночки. Красива річ, правда?
Ти зняв?
Таке ви бачили, падре?
Зорро.
Мій старий наставник не кмітливіший за інших, га?
Ти хочеш, щоби я став перекупщиком вкраденого?
Ні, падре, розпорядником.
Це золото вирвано у селян. Наша задача - повернути його їм.
Хлопчику мій.
Хлопчику мій!
Мій Дієго!
Падре.
А потім ти поведеш своїх людей проти цих скорпіонів?
Ні, нам не впоратися з навченим гарнізоном.
Батько був правий.
Мер, мабуть, зглянувся, коли ти забирав його золото.
Якби я його прикінчив. Господи, пробач.
Це нічого не дасть. На його місце прийде інший такий же.
Розумію.
Я все розумію.
Дієго, більше не обманюй батька.
Нечесно стосовно нього. - Падре, мені самому не подобається.
Але так треба.
Батько такий прихильник закону, що може зіпсувати всю обідню.
Чого ж ти досягнеш один? Розориш мера?
Ні. Спробую примусити його піти у відставку і призначити батька.
Заманливо, вірно? - Якщо виживеш.
Квінтеро - злодій і ворог народу, і не уникне моєї помсти.
Донья Інес просить почуватися як вдома. Вона скоро спуститься.
Дякую. - Хто це? Що це?
Дон Дієго Вега. - О, так, дон Дієго.
Чим можу бути корисний?
Хіба ви забули, як запропонували мені бути тут, як вдома?
Правда?
Ви дуже люб'язні, що нагадали, а дісталися сюди без проблем?
Так. Донья Інес запросила мене покататися верхи,
і я просто показав записку вартовим.
Чудово, чудово.
Поки жінки немає, прошу в мій кабінет.
Раніше це був
привілей Естебана - гуляти з нею верхи.
Скажіть, а навіщо так багато охорони?
Присягаюся, я нарахував цілу роту.
Я б хотів їх число подвоїти. - Стукіт їхніх кованих чобіт дратує.
А мені придає впевненості.
Ходімо, юначе, погляньте.
Дивіться.
Мати Божа. Знак Зорро.
Якось уночі він приходив сюди.
Погрожував мені і залишив свій знак.
Я б отетерів.
Він, напевно, божевільний.
Ви так думаєте? - Авжеж.
В Мадриді був майже такий же випадок.
У того хлопця знаком був хрест. Він був божевільний.
Хитрий неймовірно. Вони всі такі.
Убив сорок людей.
Різав їм горлянки від вуха до вуха.
Спочатку попереджав, а потім...
Пресвята Діва.
Жаль, ваша високосте, що почуття обов'язку утримує вас тут.
Страшенний ризик. - Почуття обов'язку?
А, ну так. Так, авжеж.
Вибачте, що затримала вас, Дієго. Естебан сильно роздратований.
Здається, я обіцяла це йому.
Ваше запрошення було як посмішка небес.
Я вже задихався від нудьги. - Тоді полетіли. Обожнюю галоп.
До побачення, Луїсе. Не перевтомлюйся.
До побачення, ваша високосте. - До побачення.
Естебане, молодий Вега щойно повідав мені страшну історію
про одного навіженого в Мадриді, як Зорро.
Він гадає, я страшенно ризикую тут. - Забудьте свої страхи. У мене план.
Правда? Який?
Дон Алехандро - предводитель дворян.
Зорро хоче в мери його замість вас. Про що це говорить?
Продовжуйте.
Вам не здається, що Зорро - інструмент дона Алехандро?
Можливо, але як це довести?
Ми можемо виправити ситуацію.
Як? - Укладемо союз з доном Алехандро.
Це неможливо. Ви знаєте ставлення Вега.
Прекрасно, але Лоліті потрібен чоловік.
Що може бути міцніше за шлюбні зв'язки?
Королівські сім'ї підтримують мир на шлюбних ложах.
Дієго і Лоліта.
Непогано.
Цілком непогано.
Дієго, розмова з вами - як ковток води в пустелі.
Як прикро. - Що, Дієго?
Не хочу викликали роздратування. - Прошу вас, про що ви подумали?
У мене промайнула думка про те, як ви тут в'янете.
Ваша краса, красномовність, витончена постава.
Ви народжені для життя у вищому суспільстві,
а не в цій провінції.
Я знаю.
Чи можу я вам розповісти? - Все, що завгодно.
Звісно. З перших хвилин зустрічі я знала, що ми...
Естебан благає мене кинути чоловіка та їхати з ним в Іспанію.
Люба, не може бути. - Я тут помираю.
Ідьте в Іспанію, але не з ним.
А з ким же тоді, Дієго?
Зі своїм чоловіком. - З чоловіком?
В прекрасну Іспанію з Луїсом? - Дозвольте, я поясню.
Як жінку колишнього мера Лос-Анджелеса
вас приймуть при дворі.
А як супутницю другорядного солдата фортуни,
вас піддадуть зневажанню. - Розумію.
Уявіть Луїса при дворі.
В Іспанії чоловік чарівної жінки - всього лише ширма.
Я загублюся серед багатьох. - Тільки не ви.
Вам знадобиться один "друг", щоби ввести в потрібні кола.
В Мадриді таких друзів у мене немає.
Хто знає? Я не збираюся залишатися в Каліфорнії назавжди.
Дієго.
Це абсолютно неприйнятно. - Я дам в посаг 20 тисяч песо.
Ні. - 25 тисяч.
Ви купуєте сина, Квінтеро?
Завжди є про що подумати. - Тут це недоречно.
Ви наносите дружній візит з півротою солдатів. Чому?
Не з метою залякати вас. Все через цього Зорро.
Зорро - це симптом. Вся околиця стогне від вашого підлого керування.
І я його не підтримаю, пов'язавши наші сім'ї шлюбними зв'язками.
Тоді моя дружність зникне. - Добрий день, ваша високосте.
Що за метушня довкола?
Його високість пропонує тобі одружитися з Лолітою, Дієго.
З його племінницею? Яка честь.
Чого ж ці сперечання у такий день?
Мені ще пояснювати?
Ваш батько не визнає моїх зусиль, спрямованих на те,
щоби народ став працьовитішим. - Загальна злиденність
і ваше збагачення навряд чи... - Як політика
стосується мого одруження? - Ти увійдеш в сім'ю цього...
Як я можу вирішувати, не побачивши її?
Може, вона схожа на свого дядька.
Цілком вірно. Я...
Тобто ні, Дієго. Вона мила, як голубка.
Ми станемо самотні, коли вона покине своє гніздо.
Все одно, вона - його племінниця. - Тато, я ж не з ним одружуюся.
Дієго,
тобі не здається, що у таких справах треба поважати думку батька?
Коли він одружувався, мене не питали.
Чому я повинен?
Точно. Повечеряєте з нами сьогодні?
Із задоволенням. - Ми чекаємо на вас до восьмої.
До побачення.
Дієго, що ти наробив?
Мамо, все буде гаразд.
Що б ти зараз не думала, не хвилюйся.
Все твої ідеї, підступний виродку. Ти натякнув Луїсові про цю пару.
Союз заради спокою, люба.
Так прийнято у світі споконвіку.
Маріє, у мене коліна тремтять.
Це природно.
Мені вклонитися чи дати руку? - Спочатку руку, потім вклонитися.
Він запізнюється на 20 хвилин. Що могло його затримати?
Дон Дієго Вега.
- Ну нарешті. - Ваша високосте.
Я уже боявся, що на вас напав цей Зорро.
Упаси Господи. Сеньйоро.
Я засліплений. - А це наша голубка Лоліта.
Велика честь, сеньйоре. - Я зачарований.
Знайомтеся, Марія де Лопес.
Сеньйоро. - Сеньйоре.
Пробачте за запізнення, сеньйоро. Воду для ванни зігріли занадто рано.
Вона була така тепла. Але потім води додали й ароматизували.
Життя не без труднощів, правда? - Так.
Будь ласка. - Не бійся.
Так що, повечеряємо?
Прошу, Дієго.
Ванна у нього була теплою.
Бідна Лоліта. Боюся, її життя після одруження буде таким же.
Покажіть ще раз.
Як хочете. Дивіться уважніше.
Дивовижно. - Все просто.
А такий бачили? - Ні.
Стежте дуже уважно.
Страшенно цікаво. - Я показував це його високості.
При дворі, напевно, божественно.
Єдине стерпне місце на Землі.
До речі, про Зорро. Можете виділити мені охорону?
Дорогою цей горлоріз ввижався мені під кожним кущем.
Я був увесь на нервах. - Як прикро.
Ви явно не схвалюєте моє прохання.
Ви назвали її героя горлорізом.
Свята Марія! Ви з ним зустрічалися?
Бачила тільки його обличчя.
Мені подобаються сміливі люди.
Такі розбійники давно вийшли з моди.
Їх час - Середньовіччя. - Зате вони були ефективні.
Він як лев серед отари переляканих овець.
Божевільний, ось він хто. Божевільний.
Без сумніву.
Капітане, схоже, ви записали апельсин собі у вороги.
У супротивники.
Мій любий Естебан вічно тренує свої удари.
Він був інструктором з фехтування в Барселоні.
Виснажлива робота.
Я так не думаю. - Чому ж ви залишили службу?
Випадково я вбив впливового чоловіка.
Напевно, там була замішана жінка.
Жінка того чоловіка?
Що ви собі дозволяєте?
Я просто хотів пожартувати. Не вийшло?
Ні. Мені не смішно.
А що зараз танцюють? Ви, напевно, в курсі останньої моди.
Боюся, що так. - Покажіть нам, будь ласка.
Із задоволенням.
Інес це подобається більше. - Дурниці. Потанцюй з ним.
Грайте "Біле сомбреро".
Ніколи не знала, що танцювати настільки приємно.
Я від цього втомлююся.
Пробачте, але я б хотіла піти. - Мені дуже шкода.
Що з нею? - Хто знає?
Наша голубка полетіла. - Мені це не подобається.
Ви не можете з нею одружитися. Це несерйозно.
Навпаки. Ми з вами зможемо зустрічатися у Мадриді,
і нам не страшні ніякі чутки.
Ваша високосте, вона диво. - Миле дитя.
Чи можу я просити у вас її руки?
Відмова розіб'є мені серце.
Вона ваша, любий Дієго, я вас благословляю.
Хто там?
Зорро! - Мені треба вам освідчитися.
Ідіть. - Треба поговорити з вами.
Мати Божа.
Чому ти втекла від того, кому я обіцяв твою руку?
- Обіцяли без моєї згоди? - Що ти можеш знати?
Тобі пора вже зрозуміти, що...
Хто це? - Ніхто.
Пробач, люба. Я старий дурень.
Схоже, ти тямиш в цьому краще за свого дядька.
Ви?! Не заходіть сюди.
Я повинен сказати вам дещо важливе.
Ви прикидаєтеся Зорро. Чути нічого не хочу.
Відчиніть двері та йдіть.
Я радий, що ви послухалися моєї поради, там, у каплиці.
У каплиці? - Не йти в монастир.
Що ви сказали?
Ти яскравіша, прекрасніша, ніж липневий ранок.
Авжеж, це, напевно, сон.
Ви - Зорро. - Так, Лоліто.
Щоб виконати свою місію, мені доводиться обманювати всіх, і вас.
Так, я... Я розумію.
Розумію. Нічого не треба пояснювати.
Ви хотіли сказати, що наше весілля - частина плану.
Ні, люба. В усьому маскараді реальне тільки моє кохання.
Йди, швидше. - Поїдемо завтра верхи?
Так, так, іди.
Дієго, будь обережним.
Лоліто, відчини двері!
Так, іду.
Ти, здається, засмучена, люба.
Ти плакала?
Так. - Я тебе розумію.
Цей шлюб - ідея твого дядька. Дієго не для тебе.
Він надто витончений.
Ти правда так думаєш, Інес? - Без сумніву.
Я бачила, як він схвилював тебе. Серце краялося.
Коли будеш відмовляти, розраховуй на мою підтримку.
Навіть не знаю, що сказати. Дядя стільки зробив для мене.
Дурниці. Він не має права зіпсувати тобі життя.
Ну, абиякий шлюб, напевно, кращий за ніякий.
Можливо, я звикну до Дієго.
Мені так хочеться догодити дядькові.
Вдячність повинна мати свої межі.
Не можна жити з чоловіком, котрий тобі огидний.
Поговоримо про це вранці.
- На добраніч, люба. - На добраніч.
Вже поночі. А його все немає.
Як ти можеш читати? - Це останні моди.
Схоже, в моду входять турнюри. - Турнюри! Це ще що?
Ну, таке, щоби ось тут ширше.
Свята Марія! Єдиний син у цих паразитів,
а ти сидиш і думаєш, як прикрасити свою...
Алехандро! - Гаразд.
А, прийшов. Чому ти так затримався у своїх друзів?
Що там з цією дівчиною?
Ну? До чого ви прийшли? - Вона просто чарівна.
Миле, незіпсоване дитя. Вона тобі сподобається.
Сподобається мені? Що ти зробив?
Зробив перші кроки для того, щоби ти став дідусем.
Що?
Ну і сина ти мені народила.
Союз з цими негідниками. Синку, навіщо ти це робиш?
З найкращих причин. - Яких?
Заради Лоліти. - Вона тобі подобається?
Навіть більше. Побачивши її уперше... - Я думала, раніше ви не бачилися.
Якось я бачив її здалеку.
Щось ти від нас приховуєш, синку.
Мамо, час спати. - Добре.
Дієго, коли зможеш, відкрийся мені.
Добре, мамо.
- Що це значить? - Гонсалес збирав податки.
Священик став опиратися. Всипав йому 10 батогів.
- Викликати сюди Гонсалеса. - Не можу.
- Що заважає? - Зникнення сержанта Гонсалеса.
- Зник? Куди? - Сподіваюся, у царство Аїда.
Віднині я сам буду збирати податки.
Це їм буде уроком.
Що це?
Гей, ти!
- Що там? - Сержант Гонсалес.
- Здається, він мертвий. - Мертвий? Ви сказали мертвий?
Він живий.
У нього на грудях "Z".
Зорро.
- Падре. - J, Хосе.
- Як мала? - Їй вже краще.
Це вам на знак подяки.
Хай вона буде в твоєму серці. Купи на це молока.
Ні, падре. Це - церкві.
Спасибі. Спасибі.
Спасибі.
Схоже, я прийшов вчасно.
- Давайте сюди. - Це кошти місії.
- Власність церкви. - Уже ні.
Давайте.
- Я відмовляюся. - Я сам візьму.
Вам треба бути солдатом, а не священиком.
Свята Марія!
Зрозуміло, чому ви обрали церкву.
- Звідки це у вас? - Я нічого не скажу.
Вбийте мене і покінчимо з цим.
Ні, любий падре. Ми вас повісимо прилюдно. Ходімо.
Якщо ти з нею одружишся, покинеш цей будинок назавжди.
А цікаво буде жити з Квінтеро.
Краще б він залишився в Іспанії.
Ось побачиш, тату. Вона як ця квітка.
Обіцяю, я ніколи не побачу її.
Сеньйорита Квінтеро.
- Нас нема вдома. - Я вдома. Запросіть.
- Так ти теж проти мене? - Ти нерозумний, Алехандро.
- Тато, це Лоліта. - Велика честь, сеньйоре.
- А це - моя мама. - Сеньйоро.
Пробачте, чи можу я... Можна нам поговорити наодинці?
Скажіть мені одне.
- Авжеж, сеньйоре. - Ви хочете заміж за мого сина?
Так.
- Навіщо? - Я кохаю його.
Ти правий, синку. Вона як та квітка.
Дієго...
Сталося страшне. Арештували падре Феліпе.
Кажуть, що він - Зорро. Його хочуть повісити.
- Де він зараз? - В казематах казарми.
Дієго, що ти можеш зробити?
Ще не знаю.
Поки я тільки лякав дядька.
Прийшов час для більшого. Ти розумієш?
Якщо так станеться, наші стосунки не зміняться?
Караул! Караул! В кріслі хтось є. Схопити його!
Дієго! Що ви тут робите?
Ви мене налякали до смерті. - Ні, це вже занадто.
Так прикро зайти до нареченої додому і не застати її.
Та ще ці негідники кудись тягнуть. - Залиште нас. Залиште.
Де Лоліта? Ніхто не знає.
Катається верхи, гуляє. Що ще роблять дівчата?
Як? Моїй нареченій дозволено гуляти по околиці
без супроводу?
Протестую, ваша високосте. Рішуче протестую.
Мені зараз не до того.
Ви знаєте, що у Зорро є співучасник? Священик.
Сьогодні його арештували. І ще неприємність на мою голову.
Зорро до півсмерті побив Гонсалеса.
Він на моїх очах перекинув сержанта через стіну.
Який жах.
Врешті-решт, Гонсалесу дісталося більше.
Зараз не час для жартів.
Можливо, цей божевільний зачаївся десь поряд.
Що ж робити? Що мені робити?
Я обіцяв винагороду, і - нічого.
Може, він змінив до вас ставлення.
У них таке буває. Можливо, він задумав
перерізати горлянку комусь іншому.
Навіщо постійно твердити про різанину?
Пробачте, я не подумав.
Вам треба випити бренді. - Бренді. Так, так, бренді.
Скінчилося. Довкола мене одні ідіоти.
Дурні слуги, дурні солдати.
Знаєте, я вами захоплююся. Вашою мужністю, стійкістю.
Менш сильний духом забув би про громадянський обов'язок і поїхав.
Викликали? - Так, бренді.
Він на столі. - На столі нема. Принесіть!
В такий ситуації я б через тиждень здався.
Але у мене не такі залізні нерви, як у вас.
Ваша високосте, швидше! У підвалі щось сталося.
Охорона! Ти, іди зі мною!
Дивіться!
Дивіться, ваша високосте.
Зорро.
У підвалі, прямо під моїм кабінетом.
Дивіться, його сліди.
Він пішов сюди.
Тут сліди закінчуються.
Він же не міг пройти крізь стіну.
Це не людина. Він... Ідіть звідси. Скоріше!
Дієго. Дієго, Дієго.
Ви були праві. Я поїду звідси. Зроблю, як він каже.
Перо, папір. - Прошу, ваша високосте.
Чоловік повинен турбуватися про жінку.
Інес давно мріє поїхати в Мадрид.
Вона постійно торочить мені про це.
Так і зробимо.
Це заспокоїть маніяка.
Погляньте.
Все дуже ясно. Але ви забули підписати.
Підписати? Що? - Мою відставку, Естебане.
Якщо я залишуся, Зорро вб'є мене.
Від нього ви можете врятуватись,
але я вас уб'ю, якщо це підпишете.
Естебане, мені загрожує небезпека. Смертельна. Дієго підтвердить.
Навіть більше, ніж ви думаєте. Ви хотіли вивезти золото з країни?
Будете красти мої гроші,
я переріжу вам горлянку від вуха до вуха.
Прошу вас, змініть тему. Йому неприємно говорити про різанину.
Тихо ти, папуго. Тобі жити теж абсолютно немає нащо.
Який приємний збіг.
Я саме так думаю про вас, капітане.
Може, тоді перейдемо від слів до діла?
Була б у мене зброя, я б не був проти.
Серйозно?
Панове, прошу вас.
Це вже занадто.
Тільки щоб услужити вам. - Ха! У нас тут чемпіон, Луїсе.
І який чемпіон.
Прошу, панове. Дієго...
Естебане, навіщо?
Естебане, Ест...
Ви не встигнете втомитися, обіцяю.
Естебане... Караул! Караул!
Не втручайтеся, прошу вас. - У нас тут справжній герой.
Дієго, ви в порядку? - Спитайте капітана.
Ідіть. Ідіть.
Майстер знайшов достойного супротивника.
Обережно!
- Втомилися, Дієго? - Ні, за хвилину я буду з вами.
Гарна спроба, капітане. - Наступна, клоуне, буде ще краща.
Клинок капітана не такий вже міцний. - Достатньо, щоб проштрикнути тебе.
Ця подряпина мене розбудить.
Він мертвий. А ще недавно був такий кусливий.
Дієго, ви його вбили.
Ваша високосте, ми знайшли таємний хід із підвалу.
Таємний хід? Веде сюди?
Так, ваша високосте.
Добре. Дуже добре.
Чудово. Вас винагородять.
Охороно. Охороно!
Візьміть його.
Відведіть в каземати та зачиніть у камеру.
В найміцнішу камеру.
За що мене арештували?
З трьох причин. На вашому взутті бруд із підвалу.
Ви знали про таємний хід у своєму старому будинку.
Нарешті, ви як диявол володієте шпагою.
Тому вас і арештовують, сеньйоре Зорро.
Так-то ви поводитеся з майбутнім племінником, дядечку.
Досить жартувати. Уведіть його.
Ти, Моралесе!
Поклич мені офіцера. Треба негайно скликати весь народ.
Так, ваша високосте.
Всіх дворян мер негайно скликає у своїй резиденції.
- В такий час? Дивно! - Приказ мера, сеньйоре.
Сержанте, призначте команду для розстрілу.
- За що арештували Дієго? - Я не знаю.
Луїс мені не каже. Мабуть, він здурів.
Увійдіть.
Його високість просить дам не виходити зі своїх кімнат.
- Чому? - Не можу знати. Наказано передати.
Інес!
Загін, ставай!
- Добрий вечір. - З якого привода збори?
- Що вам відомо, Алехандро? - Нічого. Мене пригнали, як і вас.
Мабуть, щось задумали.
Добрий вечір, сеньйори. Радий вас усіх бачити тут.
Ближче до справи. Навіщо було витягувати нас із будинків?
Насолодитися приємним видовищем. Вам буде особливо цікаво.
Опівночі я розстріляю дворянина.
- Дворянина? - Хто він?
Той, кого ви обрали, щоби він травив мене, шкодив і погрожував мені.
Я зібрав вас, щоби його смерть стала для вас уроком.
- Я не розумію, про що ви говорите. - Я теж.
Ви майже переконали мене.
Жаль, що ви втратите одного з кращих акторів серед вас.
Скоро ви побачите, як вашого Зорро розстріляють.
Так от, падре.
Дивіться уважно. Стежте за свічкою.
Дмухайте.
Бачили б ви, як мідні монети перетворюють на золоті.
- А ви так можете? - От падре бачив, як я це робив.
- Багато разів. - Секрет винайшов Мерлін,
в 11 столітті.
До наших днів його донесли чаклуни й чарівники.
Ви можете перетворювати мідь на золото?
- Легко. - Прошу вас, зробіть для мене?
Я дуже втомився. Мені треба відпочити.
Сеньйоре, у мене жінка і семеро дітей.
Того, що я маю, їм не вистачає.
Перетворіть мідь на золото - я буду молитися за вас. Прошу.
Що ж, треба, так треба.
- Затисніть монету в кулаці. - Добре, сеньйоре, спасибі.
Міцніше. Просуньте кулак крізь ґрати.
- Так, сеньйоре. - Залізо все зіпсує.
Я м'яко беру вашу руку. Ось так.
- О, сеньйоре. - Відчиняйте двері. Покваптеся.
- Давай живіше. - Так, сеньйоре.
Заходь сюди. Лягай туди, ближче до стіни. І щоб ані звуку.
Зачиніть двері, падре.
Сховайте в складках одягу.
Сідайте.
Зараз ви побачите результат своїх злочинних планів.
Увійдіть!
А от і хитрун Зорро, сидить у капкані.
Дієго? Що це значить?
- Здрастуйте. - Що за ідіотський жарт?
- Немов самі не знаєте. - Луїсе Квінтеро, ви бовдур.
Зорро - чоловік. А це - мій синок-фокусник.
Тату, а такий фокус бачили?
На допомогу! Зорро тікає!
За мною!
Сеньйори, ви зі мною? - Я з тобою, Дієго!
Господи, прости.
У вас прекрасна аудиторія. Селяни, дворяни, всі тут.
Прекрасна думка, зібрати тут усіх.
Що сталося?
Добрий вечір, пані. Його високість зробить заяву.
Заяву? Що... Що мені сказати?
Ви ж знаєте. Пару слів про свою відставку.
Тихо! Слово його високості.
Ми чекаємо. Починайте.
Мешканці Лос-Анджелеса,
нескінченні клопоти з покращення ситуації в регіоні
підірвали моє здоров'я.
Тому я здаю справи та їду в Іспанію.
Моїм наступником я призначаю відомого вам
дона Алехандро Вега.
А тепер, ваша високосте, я особисто проведу вас в порт.
Я благословляю вас і прошу Господа воздати вам по заслугам.
Іспанія. Іспанія!
Дієго, коли вас з Лолітою можна чекати в Мадриді?
Боюся, не скоро. Ми будемо жити за звичаями Каліфорнії.
- Тобто, це як? - Ми одружимося,
будемо виховувати пухких карапузів і вирощувати виноград.
Кінець фільму
Ukrаіnіаn subtіtlеs: RuFіlms